ДВАНАДЕСЕТТЕ МЕСЕЦА
Слуша чичко puzek... в захлас
снежна приказка... за студ и мраз
И вълшебството... до късен час
в буквички подреди... за вас
Га! Га! Ех, че, студ!
Ех, да можех да полетя, че да се стопля!
Да... Стар съм аз, стар. Га! Га!
Ето че аз и на бегом, да се стопля не мога!
Студено! Студено! - Студено! Студено!
Белки, и белки, да поиграем на горелки.
Слънце да кликнеш - пролетта да викнеш!
Кос, кос, не ходи бос,
А ходи обут, с лапички обвити.
Ако си обут, вълци няма да намерят зайците,
Мечка няма да те намери. Излез - да изгориш!
Да те изгори! - Не, не мен!
Теб, теб да изгори! - Тебе, тебе!
Гори, гори ясно, за да не угасне,
Погледни небето - птички летят,
камбанчици звънят.
Лови! Дръж! - Няма да ме догониш!
Ще те настигна! Ще те настигна!
Няма да ме стигнеш!
Така не бива.!
Не е честно!
И вие там също?
Няма да играя с вас вече!
А ти зайо, скочи, скочи! - Подскочи, скочи!
С опашка я махни и на клона се качи.
Ама моята опашка е късичка.
Как смеете да ми се присмивате?
Аз и сам съм с мустачки!
Ах, ето къде сте! Ох!
Здраве желая, красавице!
Ти на какво се радваш?
Съкровище ли откри или хубава новина чу?
Тук зайче с белки на горелки игра! Ето на това местенце!
Не вярвате? - Как да не вярвам!
Денят какъв е днес?
Старата година свършва, новата - започва.
В Новогодишната нощ и не само такова се случва.
А какво още?
Слушал съм от дядо си,
че неговия дядо му е разказвал...
че в самото навечерие на Новата година...
А-а-апчхи!
Наздраве, красавице!
Благодаря, и вие бъдете здрав!
Та казва, значи, моя дядо,
че в навечерието на Нова година
неговия дядо имал щастието
с всички дванадесет месеца да се срещне.
Цялата година старецът наведнъж видял:
и зима, и лято, и пролет, и есен.
Наистина ли? - Чиста истина.
А-а-апчхи!
Бъдете здрав, деденце! - А аз и така съм здрав!
Но ти да не настинеш, красавице.
И защо ти насам в тоя студ се скиташ?
Мащехата ме изпрати съчки да събера и сухи дърва.
Ето какво било!.. Значи, си сираче?
Ами, хайде ще ти помогна,
а после със своята работа ще се заема.
А вие по каква работа сте тръгнали?
Елхичка трябва да отсека,
за самата кралица!
А с кралиците шеги не биват!
Не и ли хареса, например, елхата -
и смятай, че си пропаднал!
А какво може тя да ви стори?
Каквото поиска, това и ще направи.
Тя, дори, не е по-голяма от теб,
но откак починаха родителите й,
тя стана пълна господарка и на себе си, и на другите
Значи, и кралицата ни е сираче?
Жалко.
Как да не е жалко!
Няма кой да я поучи на ум и разум.
Но тя така ще си остане неучена, неграмотна?
Защо неграмотна?
На грамотност я учат.
Учител ходи при нея.
Професор, по-тяхному.
Мо-ьо Ви-ли-чис-тво.
Готово!
Осмелявам се почтително
да доложа, Ваше Величество,
че направихте три грешки.
Така ли мислиш!
Ей сега няма да ги има.
Вижте.
Ето че вече няма нито една грешка!
Не мога да търпя писането!
"Тревичка зеленее. Слънчице блести,
Лястовичка на пролет към нас лети."
Ще напиша само "Тревичка зеленее" и край.
Тревичка...
...зе-не-ле-е.
Осмелявам се да ви помоля да подпишете един едикт
и четири указа, Ваше Величество.
Добре.
Но тогава няма да дописвам
"зе-не-лее".
Достатъчно!
Е, твоята работа е готова.
Сега е време и със своята да се заема -
елхичка да потърся.
Нека аз една елхичка да ви покажа!
Толкова е красива! Клонка в клонка!
Ами какво пък, покажи! Ако не си се изморила.
Разбира се, деденце! Никак не съм уморена!
Фу, изморих се вече аз!
А сега ще си позволя
да ви помоля да начертаете...
Пак ли да начертая?!
Само вашата височайша резолюция
на това ходатайство.
Ах, ама какво трябва да напиша?
Едно от двете, Ваше Величество:
или "да се накаже", или "да се помилва".
Да се по-мил-ва.
На-ка-же.
По-добре да напиша "да се накаже" -
по-кратко е.
Ах, Ваше Величество, какво написахте!
Нима пак направих някаква грешка?
Трябваше да пиша "нъ-каже", така ли?
Не, правилно написахте тази дума -
и все пак направихте много груба грешка.
Наказахте човека, без да помислите!
А знаете ли, че мога вас също да накажа?
И дори още днес, ако поискам!
С какво ядосах Ваше Величество?
Каквото аз кажа, вие казвате: не е вярно!
Каквото аз напиша, вие казвате: не е така!
Простете, Ваше Величество,
повече никога няма... да Ви възразявам.
Ах, така ли?
Ами, тогава давайте да продължим нашия урок.
Питайте ме нещо.
Колко прави шест плюс шест, ваше величество?
Седемнадесет!
Съвершенно вярно, Ваше Величество.
А колко прави осем плюс осем? - Три.
Правилно, Ваше Величество.
А колко ще бъде... - Колко, та колко!
Колко сте любопитен! Пита ли, пита...
По-добре сам разкажете нещо интересно.
За какво? - Ами, нещо... новогодишно!
Та нали днес навечерието на Нова година.
Ваш покорен слуга.
Годината, Ваше Величество,
се състои от дванадесет месеца!
Месеците идват един след друг.
Всеки месец ни носи
своите подаръци и развлечения.
Декември, януари, февруари - пързаляне с кънки,
сергиите на палачинките.
През март снегът започва да се топи.
През април... изпод снега...
поникват първите кокичета.
Нима?
Аз искам, вече да е април.
Много обичам кокичета!
Но това е невъзможно, Ваше Величество!
Вие отново ли?!
Ваше Величество - не аз,
това е законът на природата!
Ще издам... нов закон на природата!
Седнете зад моята маса и пишете.
Сега аз ще ви диктувам!
Пишете.
"Тревичка зеленее,
слънчице блести..."
Ъх? - Да, да, така и пишете!
"Пред празника новогодишен издадохме закон:
Нека днес цъфтят кокичета у нас!"
"Тревичка зеленее. слънчице блести.
Лястовичка на пролет към нас лети."
"Наберете до разсъмване кокичета обикновени,
И ще ви дадат за това кошница със злато!"
"Колкото кокичета в кошницата,
толкова и злато!"
А у нас - за беда,
най-голямата кошница... се съдра!
Ето тази кошница повече злато ще побере!
Кошница си имаме ние,
но откъде... кокичета да намерим?
Какви кокичета през зимата!
Вън какви преспи е навяло,
до самия покрив!
Гледай, каква виелица се надигна!
А може би, под снега
да си растат тихичко?
Нали затова са кокичета!
Е какво?. Постопли ли се?
Трябва още веднъж някъде да изтичаш.
Къде е това? Далеч ли е?
В гората, за кокичета.
Та какви кокичета има сега?
Така навява, че ни земя, ни небе се вижда!
Хайде! Без приказки!
Върви!
И без кокичета не се връщай!
Ой... не мога повече!
Ауу!
Вълк!
Спи пред Новата година
Целият горски народ.
Всички съседи спят.
Всички мечки спят.
Баю-баюшки,
Зайо-зайчета.
Байо-байчета,
Невестулчи-ци!
Само аз не спя -
Мисля, ли мисля,
за бедата моя.
У-у-у... мъчи ме тъга
Да, и безсъние.
Подир мен върви
Глад ме гони.
У-у-у, на човек ми замириса.
Ще имам вечеря за Нова година!
Га! Га!
Върви си, братко, по пътя,
никого не закачай!
И гледай, както теб не те закачат!
Аз съм гарван бдителен!
Зад трийсет версти виждам!
И какво виждаш - Огън виждам.
Къде? Къде? - Ето там, вдясно!
Ах!
Но това е вярно нещо свети там!
Гори, гори ярко - лятото ще бъде жарко,
А зимата топла,
А пролетта мила.
Гори, гори ясно, за да не угасне!
Гори, гори с пукот!
Нека из горите,
където преспи лежат,
има повече ягоди.
Нека носят в хралупите пчелите повече мед.
Нека пшеницата в полята
гъсто изкласява.
Гори, гори ясно, за да не угасне
Гори, гори с пукот!
Нека из горите,
където преспи лежат,
има повече ягоди.
Добра вечер. - И на теб вечер добра.
Позволете ми на огъня ви да се посгрея.
Добре, сгрей се, щом си дошла.
Какво е това? Кошница някаква?
За шишарки ли си дошла?
Не... Не е за шишарки.
Тогава, за гъби ли?
Не за гъби, а за цветя.
Изпрати ме мащехата за кокичета.
Чу ли, братко Април, за кокичета!
Значи, твоя гостенка е, посрещай!
Аз и сама бих се посмяла, но не ми е до смях.
Обещала е наша кралица цяла кошница със злато
на този, който донесе в двореца
кошница с кокичета.
Затова мащехата ме изпрати в гората.
Лоша е твоята работа, гълъбче!
Не е време сега за кокичета, -
трябва Април-месец да се чака.
Аз и сама зная деденце,
но няма къде да се дяна.
Е, благодаря ви за топлинката,
за добрината.
Почакай, девойче! Не бързай!
Братко Януари, отстъпи ми за час своето място!
Аз бих отстъпил, но не бива Април да е преди Февруари и Март.
Е, заради мен работата да не стане...
Добре, вече и аз отстъпвам.
Ако е така, да бъде по вашему!
Разбягайте се, ручеи,
Разпръснете се, локви,
Излезте мравки след зимния студ.
Измъква се и мечокът изпод горския гъсталак.
И птиците песни запяват,
И разцъфтяват кокичета!
Аз веднага я познах, още докато я видях.
Ние, зимните месеци, добре я знаем.
Ту ще я срещнеш за вода с ведра тръгнала,
ту в гората с наръч дръвца.
И винаги е весела, приветлива,
върви си и пее.
И ние, летните месеци, не по-зле я знаем.
Как да не знаем!
Още и слънце не е изгряло,
а тя вече е на колене в градината -
полива, подвързва, гъсениците събира.
В гората ще дойде -
дори клонка няма да се счупи.
Е, ако ви харесва на всички, тя,
ще и подаря своето годежно пръстенче!
Какво пък, дарявай. Работата твоя е млада!
Благодаря, стопани, за добротата ваша.
Ето ти на теб... пръстенче за спомен.
Ако ти се случи някаква беда,
хвърли го на земята и кажи:
"Търкулни се пръстенче на пролетна веранда
в летни сенки, през есенни дворове
та по-зимния килим до новогодишния огън!"
И ние ще дойдем на помощ - всички наведнъж ще дойдем
с бури, с виелици, с есенни капчуци!
Само... пътя към нас никому не показвай!
Този път е запазен.
Ще умра, На никому нищо няма да кажа!
Сбогом, братя-месеци!
Сбогом, сестрице!
Хей, съименице,
месец небесен!
Надникни иззад облака! Направи ни услуга
проводи нашата гостенка до дома й!
Е, братко Януари,
вземи своя жезъл.
Почакай мъничко, още не е време
Заведе я, значи. Е, благодаря!
Време е!
Иззад северните морета,
зад сребърните двери
на свобода, на простор
Пускам трите сестри!
Буря, старшата сестра,
Ти раздухай жарта на огъня.
Студена, средна сестра
Скови котел от сребро -
Сокове пролетни да се варят,
Смоли летни да опушат...
А последна призовавам
Виелицата снежна.
Виелицата снежна запуши, замете
покри и засипа
всички пътеки, пътища -
Ни да тръгнеш, ни да минеш!
Честита Нова година, Ваше Величество!
Честита Нова година!
Щастлива Нова година, Ваше Величество!
Щастието у мен винаги е ново.
А Новата година още не е настъпила.
А между другото, Ваше Величество,
днес е - първи януари.
Вие грешите.
Колко дни има в декември?
Точно тридесет и един, Ваше Величество.
Значи днес е тридесет и втори декември.
Каква прелестна шега!
Не, съвсем не шегувам!
Утре ще бъде тридесет и трети декември,
вдругиден - тридесет и четвърти декември,
после - тридесет и пети декември,
тридесет и шести декември, тридесет и седми декември...
И декември няма да свърши дотогава,
докато на мен не ми донесат
пълна кошница с кокичета!
Простете, Ваше Величество,
но няма да ви ги донесат!
Вие отново ли?!
Да, отново и отново, Ваше Величество.
Истината ми е по-скъпа от главата!
Тридесет и седми декември... няма!
А осем по осем е -
шестдесет и четири, Ваше Величество!
А кокичетата цъфтят не по-рано от април!
Точно така, Ваше Величество -
не по-рано от април!
Нелепо! Глупости!
Ако след пет минути
нямам кокичета,
то след десет минути
и двамата няма да имате глави!
Господин Канцлер,
пригответе заповед за двамата
Ваше величество, аз отговарям само за градинските растения!
За горските отговаря главният лесничей!
Ах така било значи!
Отлично.
Господин Канцлер,
пригответе заповед за трима!
Ах! Ох!
Честита Нова година, Ваше Величество!
Господин Канцлер!
Пригответе заповед за трима души и един папагал!
Ваше Величество,
по кралска заповед тези жени
донесоха в двореца цяла кошница с кокичета!
Музиканти! Свирете!
Ами ето че, Новата година настъпи.
Декември свърши - може да ме поздравите.
Честита Нова година, Ваше Величество!
С ново щастие!
Честита Нова година, Ваше Величество!
Честита Нова година! Честита Нова година!
Честита Нова година, с ново щастие!
Честита Нова година!
С ново щастие! - С ново палто!
С нова козина!
Ето ти на теб за Новата година борова шишарка!
А на тебе елхова!
Борова! - Елхова!
Честита Нова година!
С ново щастие!
Като чухме с дъщеря ми кралската заповед,
така и мислехме...
Живи да не сме, ще замръзнем,
но волята на нейно Величество - ще изпълним!
Взехме ние кошницата и тръгнахме към гората.
Значи, вървим ние, вървим,
и изведнъж гледаме - езеро.
Кръгло, като чинийка.
А по брега... цветя... -
виждани... невиждани!
Невиждани!
Това е забележително!
Конете! Шуба! Всички с шуби!
Отиваме в гората при езерото за кокичета!
А тези жени... ще ни показват пътя.
А... ама ние пътя не го знаем.
Не знаем.
Доведената ми дъщеря донесе цветята.
Тя, негодницата, в гората ходи.
А къде е тя?
А ние пред вашите врати я оставихме.
Пред вратата? - Аха.
Добре. Точно след пет минути
тя да бъде тук!
И, ако са ви мили главите,
не закъснявайте!
Не ни погубвай! - Не ни погубвай!
С главите си отговаряме! - Ой!
Майчице, Ваше Величество!
За цветенца да иде тя се съгласи,
а пътя да покаже - отказа.
Ух, такава е своенравна!
Но ние, Ваше Величество, я надхитрихме
Нека тя сама да тръгне,
а дъщеря ми подир нея по петите,
а вече по техните следи, ние - с шейните.
Тръгваме! Конете! Шубата!
Ето го, същият дъб.
От него аз и огъня видях.
Ой!
Ти откъде се взе?
Ето значи вие как! На измама сте тръгнали!
Съжалих ви аз, а не трябвало да ви жаля.
Хайде обратно! - Няма за теб обратен път!
Самата кралица насам идва!
Ето я,
моята доведена щерка, Ваше Величество!
Така значи... ти знаеш,
къде растат цветята през зимата?
Искай от мен, каквото пожелаеш,
за теб нищо няма да пожаля, само ми покажи,
къде намери кокичетата
Хайде, да вървим, показвай.
Простете, не мога да изпълня вашата молба.
Не мога. - Молба?
Това не е молба, а заповед.
Сега ни заведи при кокичетата!
Ах така значи!
Свалете от нея шубата!
Е?
Свалете от нея палтото и ръкавичките!
Ой, моето пръстенче!
Какво невероятно пръстенче!
Откъде го имаш? - Няма да кажа.
Ама как се осмеляваш!
Говори веднага! - Няма да кажа.
Тогава се сбогувай със своето пръстенче!
"Търкулни се пръстенче на пролетна веранда
в летни сенки, през есенни дворове
та по-зимния килим до новогодишния огън!"
Дръжте я, дръжте!
Пролетта настъпи...
Не може да бъде! Не става!
Кокичета!
Къде, къде са кокичетата?
Но това не са кокичета , а... а момина сълза!
Къде е момината сълза?
Това е лайка!
Каква ти лайка! Тук няма никакви цветя!
Всъщност наистина, къде са цветята?
Изчезнаха!
Затова пък се появиха ягоди!
Ой... не мога да дишам!
Жарко! - Ох!
Ох! - Ой!
Ой, струва ми се, че получих слънчев удар!
Ой, вода, вода!
Ах! Ах! Стражи!
Спасете ме!
Дръжте ме!
Аз летя!
Веднага да се връщаме назад!
Ние сме - с шейни, а пътят се разтопи!
На коня!
Стойте! Ще заповядам всички ви да накажат!
Гледайте, сняг! Отново е зима!
Това е пролет вероятно. Та нали е януари месец.
Ах, студено ми е, боли ме!
Ой, пропаднахме ние!
Ой, краченца мои! Ой, ръчички мои!
Хей, деденце!
Помогнете ни да се измъкнем оттук.
Аз по-кралски ще ви наградя!
Искайте злато, сребро - нищо няма да пожаля!
А на мен нищо не ми трябва, имам си всичко.
Ето колко сребро, - вие толкова и не сте виждали!
Не вие мен, а аз вас да надаря мога.
Говорете, на кого-какво за Новата година му трябва?
Кой какво желание има?
Аз искам в двореца,
само че няма с какво да пътувам.
Ще има, на какво да се пътува.
Аз бих искал,
всичко да си бъде на своето място
и всичко в своето време:
зимата - през зимата, лятото - през лятото,
а аз - у дома си.
Ще се изпълни. А на тебе, войнико?
На огъня да се посгрея, и добре ще ми бъде!
А на нас двете по шубка! - Почакай! Къде бързаш!
Ама какво там да чакаме? Каквото и да е кожухче,
дори от кучешка кожа, само да е веднага, по-скоро!
Дръжте. Носете ги - няма да ги износите!
Ех, глупава си ти, глупава!
Ако искаше кожух, поне да бе от самур!
Сама си глупава! Ако не ти харесва,
и двете ми ги дай - по-топло ще ми бъде!
Така се давало! Дръж джоба си по-нашироко!
Ех, ти! Кучешка шуба си изпроси!
Кучешката ти подхожда на лицето. Лаеш, като куче!
Та ти самата си куче! - Не, ти си куче!
Не, ти си куче! - Не, ти си куче!
Куче! - Баф!
Впрягай ги скоро в шейната и карай направо към огъня.
Тук недалеч огън гори. Като стигнеш - ще се посгрееш.
Жалко в такива премени по преспи да се тича!
Хей, работнички горски,
Има ли шейни красиви
Със самури покрити, със сребро обвити?
Давам аз коне, не по-лоши от шейната.
Коне мои сити, с копита в злато,
Гриви блестят в сребро.
Тропнат у земята - тресне гръм!
Здраве желая на цялата честна компания!
Разрешете да се посгреем!
А защо и вие не дойдете?
Вас сега и да не познаеш! Досущ като кралица!
Какво?! Какво говориш? Я чакай, а аз!
Що за чудо!
Кучетата не съм ги виждала, а по гласа познавам...
Като че ли не лаят, а проклинат.
Не ви трябва да ги знаете!
С козина ей сега обраснаха,
а кучета и преди си бяха:
и мащехата ваша,
и дъщерята нейна.
Ах, та нима така до смъртта си кучета ще си останат?
Защо?
Нека у теб три години да поживеят,
дом и двор да пазят.
А след три години, ако станат по-смирени,
ще свалим от тях кучешките шуби.
Е, гостенка драга, приготви се за път,
докато виелица не се е разфучала.
Така да бъде,
ще ти подаря за сбогом своите звънчета.
Много звън - весел път!
Ех, ако и нас
на тия бели коне ни повозеха!.
Ще наредите ли да помолим Ваше Величество?
Не трябва да молим! Аз още съм кралица!
Послушай... Закарай ме.
За това по-кралски ще те наградя!
Благодаря, не са ми нужни вашите подаръци.
Ама как тя... смее да ми отказва!
Изглежда, че ти каза неправилно
и тя отговори така.
Кралиците иначе не разговарят. Те заповядват, а не молят!
А вие с нея, Ваше Величество,
не по-кралски да бяхте поговорили,
а по-простичко, по-човешки:
Повози ми, моля, направи ни милост!
Струва ми се, че разбрах...
Отведи ни, моля те!
Ние много премръзнахме!
Ама, разбира се, ще ви закарам.
И шуба ще ви дам, и няма да я взема обратно.
Знам добре какъв е Новогодишният мраз!
Сбогом, Април-месец!
Сбогом, мила! Чакай ни на гости.
Всички ние при тебе ще дойдем
всеки в своето време.
Благодаря, братя-месеци!
Няма да забравя вашия новогодишен огън!
А аз бих се радвала да забравя, но не се забравя!
На добър път!
Гледайте пътя!
Топи се месецът млад.
Гаснат звездите подред.
Из зад разтворените порти
Слънце червено се задава!
Слънцето води за ръка
...Нов ден
...и Нова година!
Гори, гори ясно,
за да не угасва!
На малки и големи..!
Весели Снежни Празници!